"Onkel Bob"?
Du er berømt, Sarahita. Du, John og kameraten var på TV.
Purken leter etter dere.
Jeg skal bare hente sakene mine. Og klær, mat og en lastebil.
- lkke gulltenna mine også? - Nå, Enrique.
Dere ordner våpnene.
Sånn er mor. Hun er alltid godt forberedt.
Glimrende.
Dette er min beste bil, men startmotoren er gåen.
Skift den ut. Vi kjører først i natt.
Jeg vokste opp steder som dette. Jeg trodde alle levde slik.
Fløy rundt i helikopter. Og lærte å sprenge ting i lufta.
Den kler deg.
Mors typer var oftest skrullinger.
Men en av dem var grei. Han lærte meg om motorer.
- Hold her. - Men mor ødela det naturligvis.
Hun fortalte ham om Dommedag og om at jeg skulle være leder.
Så ble det slutt.
Momentnøkkel, takk.
- Bare jeg hadde møtt faren min. - Det kommer du til.
Ja, når jeg er 45.
Jeg sender ham tilbake til 1 984.
Han er ikke engang født ennå.
Man blir huegær'n.
Gi meg bolten.
De var bare sammen en natt. Men hun elsker ham visst ennå.
Noen ganger gråter hun. Det nekter hun jo blankt.
- Hvorfor gråter dere? - Mennesker?
Jeg vet ikke. Det gjør vi bare. Når det gjør vondt.
- Kommer det av smerter? - Nei, det er noe annet.
- Når man er lei seg. Skjønner du? - Nei.
- Alle tiders. - No problemo.
Gi meg fem.
Strekk frem hånden.
Gjør det samme med meg.
Opp med neven.
Og ned igjen.
For langsom. Jeg bare tuller. En gang til.
Det hele sto klart for meg dajeg så John og maskinen.
Terminatoren ville aldri gi opp. Den ville aldri forlate ham.
Den ville aldri såre ham eller skjelle ham ut.
Den hadde alltid tid til ham.
Den ville alltid være hos ham. Og den ville dø for ham.
Av alle far-kandidater han hadde kjent -
- var denne maskinen den eneste som holdt mål.
Det var det klokeste valg i en sinnssyk verden.
Prøv denne.
Sånn.
lNGEN SKJEBNE
Du drar sørpå sammen med ham. Hun møter dere i morgen.
Mor, vent!
lngen skjebne ...
Bare det vi selv gjør den til ...
Dette lærte hun av far.
Jeg sendte ham tilbake med dette budskapet til henne.
Glem det.
Budskapet var: "Framtiden er ikke fastlagt."
"Vi er selv herre over vår egen skjebne."
- Hun vil endre framtiden. - Sikkert.
- Pokker også .... - Dyson!
Miles Dyson. Hun vil drepe ham. Skynd deg.
- Dette er risikabelt. - Fortere.
T-1 000 har samme arkiv som meg. Vet hva jeg vet.
- Den forutser dette. - Vi må stoppe henne.
- Dysons død kan forhindre krigen. - Jeg er likeglad.
Har du ikke lært noe? Hvorfor man ikke må drepe noen?
- Danny, det er sengetid. - Bare litt til, mor.
Kom og børst tenner og legge deg, Danny.
Danny ...
Far!
Stikk, Danny.
Miles!
- Stikk, Tarissa. Løp! - Miles.
lngen rører seg.
- La faren min være. - Ned på golvet, din merr.
- Vekk med deg. - La ham være.
Ned på golvet.
- La gutten være. - Hold kjeft.
- Det er din skyld, ditt svin. - Hva da?
Men du får ikke lov.
Au, vi kommer for sent.
Sjekk dem.
Er du skadd, mor?
Se på meg.
Jeg holdt på å ...
Alt ordner seg. Vi finner en løsning.
Det lover jeg.
- Kom du for å stoppe meg? - Ja.
Jeg elsker deg, John.
Det har jeg alltid gjort.
Det vet jeg.
Den er gått rett igjennom.
Knokkelen er uskadd. Trykk her. Det stopper blødningen.
- Hvem er dere? - Vis ham det.
Kom her, Danny. Vis meg rommet ditt.
Hør godt etter.
Dyson lyttet mens terminatoren fortalte alt sammen.
Om Skynet, Dommedag, framtidens historie.
Det er ikke hverdagskost å høre en er skyldig i 3 milliarder dødsfall.
Han tok det nokså pent.
Jeg tror jeg skal kaste opp.
Dere dømmer meg for ting jeg ikke har gjort ennå.
Hvordan skulle jeg vite det?
Ja, hvordan skulle du vite det?
Det var menn som deg som skapte vannstoffbomben.
Menn som deg fikk ideen.
Dere syns dere er så kreative.
Dere aner ikke hva det vil si å skape liv.
Å føle det vokser inne i deg. Dere kan bare skape død og øde ...
La oss være litt mer konstruktive. Vi må hindre at det skjer.
Men jeg trodde ...
- Endrer vi ikke alt nå? - Jo, jeg dropper den prosessoren.
- Jeg sier opp hos Cyberdyne. - Det rekker ikke.
lngen må forsette ditt arbeid.
Da må vi ødelegge filene og diskdrevene.
Alt vi har.
Jeg er likeglad.
Har dere hørt om "chip"-en?
- Den stammer fra en som deg. - CPU'en fra den første terminator.
- Jeg visste det. - Opprinnelsen er hemmelig.
- De fordømte løgnerne. - Den var vilt avansert.
Den virket ikke, men den ga oss nye ideer.
Ting vi aldri hadde ...
- Den er basis for min jobb. - Den må ødelegges.
Kan du hjelpe oss inn?
Ja, jeg tror det. Når?
Nå?
Framtiden virket nå som en mørk motorvei.
Vi var på usikker grunn. Vi skrev historie nå.
Du heter Carl, hva?
Jeg skal bare vise noen venner litt rundt her.
De vet at sånt krever skriftlig tillatelse ...
Jeg insisterer.
Glem det!
Det er klart.
Boksen åpnes med to nøkler. Vakten har den andre.
Gibbons?
Gibbons, for pokker, du kan ikke forlate skranken.
Jøss!
Kortet mitt skal åpne her.
- Hva nå? - Fordømt.
Alarmen er slått på.
Den har nøytralisert samtlige koder i huset.
- Vi må gi opp. - Nei.
Vi gjennomfører det.
Ta dere av laben. Denne kan jeg åpne.
Det er fyren fra butikksenteret. Ja, han og kvinnen.
Send alt dere har hit nå.
Kanskje min personlige kode virker ennå.
- Nei, den virker ikke. - La meg prøve min.
Ta dekning, John.
Du kan ikke gå inn der. Brannen starter halonsystemet.
Vent til gassen er vekk.
Her.
Sett i gang.
Kaller alle enheter.
Innbrudd igang i Cyberdyne-bygningen.
Mistenkte er en hvit kvinne. Navn: Sarah Connor.
Rømt fra mentalsykehuset. Hun er sammen med en mann -
- som svarer til beskrivelsen av politimorderen fra 1984.
Sju, to, fem, seks.
Enkelt og greit!
Au! Dårlig nytt.
- Hvordan går det? - Tenningen er innstilt.
To minutter til.
- Hvordan utløser vi dem? - Fjernstyring.
- Greit! Vi har besøk. - Politiet?
- Hvor mange? - Hele styrken.
Stikk. Jeg avslutter her.
- Jeg tar meg av politiet. - Men du sverget ...
Stol på meg.
Du der i vinduet. Kast fra deg våpenet ....
Det er en maskinkanon.
OMKOMNE: 0,0
lld!
Til venstre, en, to, tre, nå.
For å få den ut må man ...
Nå har vi taket på Skynet. Vi går.
- Klar? - Ja.
- Vi må gå. Nå. - Ta denne. De bruker gass.
Ta døren. Miles, rekk meg detonatoren.
Mor!
Hun er fanget.
Ned!
Vær så god.
Jeg kan ikke holde den lenger.
Ut med dere. Alle ut.
Det er rene slagmarken.
TRUSSEL
Lukk øynene.
Bli her. Jeg kommer tilbake.
Legg deg ned!
Legg deg ned nå!
Skyt ham!
Hold denne.
Kjør!
Ut!
Uansett hva som skjer blir du under vestene.
- Helikopter kommer. - Det er han.
Gjem deg, John.
Mor!
Jøss. Greide du deg?
Vi må ut, mor.
Ta geværet.
Er dere såret?
FLYTENDE KVELSTOFF
- Kom, mor. - Vi trenger lastebilen.
lnn.
Hva i helvete?
- Jeg blør. - Trykk på såret.
Bruk dette.
Han haler innpå.
- Klampen i bånn! - Dette er maksfart.
Han kommer fra høyre.
- Ta rattet. - Hva skal du?
Ta avkjøringen.
Hold fast!
Fortsett.
Rett fram.
Kom dere ut!
Ut med oss!
Hasta la vista, baby.
Tiden er knapp.
Vi drar.
Vi må vekk, mor.
Skynd deg.
Kom, mor.
Opp med deg.
Denne veien.
Vent. Det er for varmt. Tilbake.
- Løp. - Nei.
Stikk av, John.
- Stikk! Nå! - Nei.
SØKER.
Opp trappen.
Kom, mor. Jeg har tak i deg.
Ta tak i kjeden.
Ned.
Kom nå, mor.
- Rop på John. - Nei.
Jeg vet det gjør vondt.
Rop på John.
Rop på John, nå.
Kyss meg.. !
RESERVESYSTEM TlLSLUTTET
Hjelp meg, John.
Mor.
Hjelp.
- Flytt deg, John. - Skyt!
Ned!
Opp med deg.
- Jøss. - Jeg trenger ferie.
Er den død?
Tilintetgjort.
Smelter denne der nede?
Ja. Kast den ned.
"Adios".
Og chipen.
Da er det over.
Nei.
Det fins en chip til.
Den må også ødelegges.
Her. Jeg kan ikke tilintetgjøre meg selv.
Senk meg ned i smeltemassen.
Nei.
- Jeg beklager, John. - Nei, bli hos oss.
- Jeg må vekk. - Nei, ikke gjør det.
Jeg må forsvinne, John.
- Vent. Du behøver ikke. - Beklager.
- lkke gjør det. - Det må slutte her og nå.
Jeg befaler deg å ikke gjøre det!
Nå vet jeg hvorfor dere gråter.
Men kan jeg aldri.
Adjø.
Framtiden rykker nærmere.
For første gang nærerjeg et visst håp for den.
Hvis en maskin kan lære å respektere menneskeliv -
- kan kanskje vi også.
Synket av Reppekjeks.
Translated by: Kjetil Holien